Щоб поліпшити інвестиційний клімат в Україні, боротьби з корупцією та недоліками судової системи замало. Необхідно приділяти увагу модернізації виробництва та перелаштовуватися на випуск і експорт продукції з високою доданою вартістю.
Чому економіка України не конкурентоспроможна: 5 ключових проблем
![Щоб поліпшити інвестиційний клімат в Україні, боротьби з корупцією та недоліками судової системи замало.](/img/2018/35452347/ae9e254d2d9386de5a2adc2697dc1634.jpeg?1540906159)
Про те, чому український бізнес не особливо відкритий до інновацій технологічного характеру, та як підвищити конкурентоспроможність нашої економіки, написав у своїйколонці на «НВ» Богдан Данилишин, академік НАН України. «Мінфін» публікує скорочену версію.
Нещодавно опублікували рейтинг глобальної конкурентоспроможності від Всесвітнього економічного форуму (ВЕФ) за 2018 рік. Україна втратила дві позиції порівняно з минулим роком і тепер посідає 83 місце зі 140. Наша країна серйозно поліпшила свої позиції за такими показниками, як ринок товарів (на 28 позицій), інфраструктура (на 21) і ринок праці (на 20). Найсильніше ми впали за показниками макроекономічної ситуації (на 10 позицій), і охорони здоров’я (на 41 позицію). Хоча на останній могла позначитися зміна методології – в цьому році розділили «освіту» і «медицину».
Глобальний рейтинг конкурентоспроможності від ВЕФ – це орієнтир, що вказує, якою мірою країна здатна забезпечити стабільне зростання економіки і високий рівень життя населення. Аналіз показників може допомогти національній економіці ліквідувати проблеми та відставання, ставши на шлях сталого розвитку.
Як на мене, у випадку з Україною є ще кілька важливих чинників, які визначають конкурентоспроможність економіки. Під конкурентоспроможністю країни розуміється здатність її економіки завойовувати, утримувати і розширювати певні сегменти на світових ринках, брати участь в міжнародній торгівлі, виробляючи продукцію, що відповідає світовим зразкам, і отримувати від цього прибуток, який буде реінвестуватися в економічний розвиток.
Яка головна умова конкурентоспроможності економіки України? Така, як і для будь-якої країни або компанії. Просто і коротко її описав один з кращих світових фахівців у галузі конкуренції Майкл Портер – створювати цінності для цільової групи споживачів, яка обов’язково захоче їх придбати. Якщо вийде, завоювання ринків і фінансовий успіх гарантовано. Що маємо з цим в Україні?
Перша проблема. Всі навколо говорять, що нашій країні потрібні інвестиції. А перешкоджають їм, мовляв, проблеми з правами власності, корупція, недоліки роботи судової системи тощо. Та уявімо, що все це вдалося побороти. Чи потечуть бурхливим потоком в Україну інвестиції? Не певен. Інвестори бажають вкладати гроші в підприємства, які відповідають сучасній технологічній парадигмі, а таких в країні небагато.
У першій половині XX століття шведські економісти Елі Хекшер і Бертіл Оліна сформулювали теорію співвідношення факторів виробництва. Їхня теорема говорить: країна експортує товари, у виробництві яких найбільш ефективно використані її надлишкові фактори та імпортує товари з дефіцитними факторами виробництва.
Якщо подивитися крізь призму цієї теореми на українську структуру експорту та імпорту, все стане ясно. З одного боку, ми маємо надлишок деяких природних ресурсів, а тому експортуємо продукцію низьких переділів з малою доданою вартістю – сільгосптовари, продукцію чорної металургії та хімічної промисловості. При цьому України взагалі немає в рейтингу ОЕСР за питомою вагою високотехнологічної галузі в ВВП. Як немає її і в рейтингу Всесвітнього банку за часткою високотехнологічної продукції в експорті.
З іншого боку, є недоліки в промисловому обладнанні, яке потрібне для модернізації економіки і яке ми імпортуємо. А також у споживчих товарах і побутовій техніці, які звідки ми тільки не ввозимо, та всередині країни налагодити масове виробництво поки не виходить.
Особливо тривожить, що машинобудівна галузь, яка є основною для країн-лідерів у сфері високих технологій, у нас по суті більше не розвивається. У структурі українського машинобудування переважають металомісткі підгалузі, а розвиток наукомістких – слабкий. Продукція має високий рівень матеріало- та енергоємності, звідки і висока собівартість. Мінімально присутній ряд високотехнологічних підгалузей, що визначають експортні позиції машинобудування в розвинених країнах: IT-індустрія, виробництво складної медичної техніки та наукових приладів.
Друга проблема. Треба працювати на випередження. Американський математик і економіст Ігор Ансофф говорив: «Щоб протистояти середовищу, складність і швидкість змін у фірмі повинна відповідати складності та швидкості змін у зовнішньому середовищі». Як з цим у вітчизняних компаній? Позитивні приклади є, та в цілому справи йдуть не дуже добре. Сприйнятливість бізнесу до інновацій технологічного характеру в Україні залишається низькою.
Частка високотехнологічної продукції в загальному обсязі випуску в 2016 та 2017 роках становила 1,4 і 1,5% відповідно. Це значно нижче навіть за показники країн Східної Європи. Наукоємність ВВП України коливається в межах 0,3-0,5%. У 2017 році на науково-дослідний напрямок в Україні витратили 0,3% ВВП. Це на порядок менше, ніж в країнах-лідерах. Приміром, ізраїльські компанії витрачають 4,4% ВВП, американські – 3%. У країнах, що розвиваються, – в середньому 1,5-2%.
Що робити? По-перше, стимулювати ріст витрат компаній на науку. В тому числі, стимулювати податками. По-друге, реінжиніринг бізнес-процесів. Простіше кажучи, відмовитись від застарілих підходів і почати все з нуля. Новий підхід до організації бізнесу – це вже інновація.
Третя проблема. Припустимо, українські компанії наростили витрати на науку, дослідження були успішними, і в країні почали виробляти сучасну продукцію. Та її ще потрібно вміти просувати на ринки. І на цьому мало акцентують увагу. А даремно.
Інноваційний продукт може «провалитися», якщо не буде належної підготовки споживача і адекватної стратегії виведення на ринок. То як бути?
Світовий досвід говорить про те, що стадії проектування, розробки, виробництва і маркетингу повинні здійснюватися одночасно і паралельно. Це – основа інтерактивної бізнес-моделі.
Четверта проблема. Щоб зусилля зі створення і виведення на ринки інноваційних продуктів увінчались успіхом, треба охопити ще більше аспектів. Приміром, необхідна система промислового інжинірингу, що включає в себе весь життєвий цикл продукту: від ідеї, розробки дослідного зразка, впровадження у виробництво, технологічного оснащення до маркетингу, поставок, сервісного обслуговування та подальшої утилізації.
П’ята проблема. Кажуть, українські підприємства повинні активніше включатися в ланцюжки кооперації з великими іноземними компаніями. Що ж заважає? Наші виробники стануть привабливими тоді, коли продемонструють ріст ефективності менеджменту та продуктивності праці. Добре, що програми та методології управління, засновані на загальновідомих методах ефективного менеджменту, є у відкритому доступі. Треба лише добре постаратись.
Гаразд, тоді в яких сферах мусять зосередити свої зусилля українські підприємства? Найбільш перспективно виробляти те, що створює новий ринок, – так колишні лідери втратять свою ринкову владу. Зробити це можна лише шляхом підривних інновацій. У нас сильна школа фізиків, динамічний розвиток IT – розвиток самих цих галузей знаменує перехід світової економіки до шостого технологічного укладу.
Коментарі - 24
> одной борьбы с коррупцией и изъянами судебной системы мало.
> Необходимо уделять внимание модернизации производства
Це те саме. Боротьба з корупцією і суди дадуть інвестиції. І не тільки зовнішні, інвестувати можна свій час і талант, а для цього потрібен захист власності і впевненість в тому що державні органи захищатимуть справедливість. Інвестиції потягнуть сучасні технології.
Есть много минусов и у действующей власти, но то как курс в этом году спокоен осенью, такого давно не было.
О том, что от «академии» «наук» «Украины» осталась только аббревиатура как раз и свидетельствуют недвусмысленно гиганты мысли вроде Данилишина.
только вслушайтесь — «проффесор Янукович».
На мой взгляд, у перечисленных проблем всего одна причина — ДЕфективный государственный менеджмент.
И это действительно — проблема.
Госуправление разрабатывает и утверждаетэкономическую политику , которая имеет две составляющие — налогово-бюджетная и денежно-кредитная.
Или это не имеет отношения к эффективности частного бизнеса?
К тому же речь идёт о национальной экономике, а не только о частном бизнесе.
«здравоохранения (на 41 позицию)» — это жесть, от куда так, я не заметил такого падения.
> Американский математик и экономист…
Эти люди думали о своих странах, где сделали первые шаги — правовое государство. У нас же нету верховенства закона, как раз из-за коррупции и судов. Автор просто не хочет борьбы с коррупцией, потому собирает советы для стран где этот этап уже пройден.
Что нужно сделать:
— реформировать или вообще просто скопировать британские или американские законы для бизнеса(люди по тем законам как-то же живут, зачем изобретать велосипед заново?)
— сократить массово большинство всяких министерств и дотационных структур. За счет этого снизить налоги и выгнать халявщиков в общий рынок труда.
— раздать все гос.земли по паспорту и приватизировать все госпредприятия для граждан путем аукциона. Поскольку имущества дохера, а денег мало, у всех будет возможность купить, а потом продать дороже.
— открыть возможность инвестирования в землю нерезидентам, что бы любой инвестор не боялся купить недвижимость, предприятие, землю и что-то построить и не боятся что у него это заберут.
Можно еще дописывать и дописывать. Но ничего не будет в стране развиватся и не будут сюда внешние инвестиции приходить и местные не будут реинвестировать если не будет защиты прав частной собственности. Точка!
Все халявщики и тунеятцы, которые привыкли жить за счет дотаций из бюджета на всякие «покращення», ИДИТЕ ЛЕСОМ! Далеко-далеко!
Еще ни одна страна не вылезла из болота за счет высоких налогов и беззакония.
«— сократить массово большинство всяких министерств и дотационных структур» — хорошая идея, согласна.
«— раздать все гос.земли по паспорту и приватизировать все госпредприятия для граждан путем аукциона» — с небольшими оговорками согласна.
«Поскольку имущества дохера, а денег мало, у всех будет возможность купить, а потом продать дороже» — не факт.
«— открыть возможность инвестирования в землю нерезидентам, что бы любой инвестор не боялся купить недвижимость, предприятие, землю и что-то построить и не боятся что у него это заберут» — хорошая идея, но первое не исключает второго.
В принципе это банальности.
«ничего не будет в стране развиватся и не будут сюда внешние инвестиции приходить и местные не будут реинвестировать если не будет защиты прав частной собственности» — а как же быть с любителями отняти и поделить?)